“Може бити да имамо разне непријатеље у животу, али најчешће непријатељи смо сами себи, онда када не живимо у духу Цвети. На Цвети се радујемо, носимо гранчице победе и славе а свети оци кажу да то цвеће које носимо и гранчице којима машемо треба да буду врлине које улепшавају наш живот, које нас чине да будемо слични Богу. Дакле, на Цвети нам се открива истина о томе да поред других непријатеља које можемо имати, где смо и сами себи непријатељи, највећи наш непријатељ јест смрт, јесте ђаво, јесте грех. И Господ је дошао тог непријатеља за нас да победи, и ми ћемо га победити онда када смо једно са њим, а једно смо у Цркви и са Црквом са њим”, рекао је у беседи 28. априла на Цвети, Патријарх српски г. Порфирије.
Његова Светост Патријарх српски г. Порфирије служио је данас 28. априла на празник Уласка Господњег у Јерусалим – Цвети, свету архијерејску Литургију у храму Свете Тројице у Рипњу уз саслужење Његовог Преосвештенства Епископа новобрдског г. Илариона, свештенства и ђаконства у молитвеном присуству бројног верног народа, међу којима је био и велики број малишана.
Пре свете Литургије Патријарх Порфирије је обавио саборно крштење неколико десетина деце, младих светосаваца и ученика околних основних школа.
Његова Светост је поручио да је Господ свакоме ономе ко је постао члан Цркве дао једнаке шансе и могућности у љубави својој.
“Дошао је због сваког човека, јер сваки човек је икона Божија, у Христу и са Христом уз помоћ Божију, са Богом и благодаћу Божијом победио смрт”.
У својој поучној беседи Патријарх Порфирије је истакао да је важно да се крстимо, али да није довољно да смо само крштени.
“Крштење је почетак духовног живота, који треба да се огледа у нашој свакодневници, у којој се боримо, трудимо да будемо врлински људи, да будемо честити људи, да будемо прави, да будемо једном речју нормални људи. И са друге стране, наравно да учествујемо у светим богослужењима Цркве, а пре свега у Светој Литургији. Ми се крштавамо, рађамо да бисмо могли пре свега да учествујемо у свему ономе што је живот Цркве, који има свој врхунац у Светој Литургији у светој тајни Причешћа. А да бисмо могли да се причешћујемо мирне савести подразумева се труд који укључује у себе и пост и молитву али и, с обзиром да смо слаби и немоћни људи па грешимо и падамо, подразумева онда и покајање и исповест. Подразумева дакле једном речју нашу непосредну, органску везу са нашим духовником, свештеником који ће најбоље знати како да нас руководи и да нас води у тајне живота Цркве”, поучио је Патријарх српски Порфирије.