Părintele Alin Nica, coordonatorul preoților de caritate din Arhiepiscopia Bucureștilor, a participat, în perioada 28-29 mai, la simpozionul dedicat sănătății de Facultatea de Teologie Ortodoxă „Episcop dr. Vasile Coman” din Oradea.
Evenimentul cu participare internațională, inaugurat marți de Episcopul Sofronie al Oradiei și de rectorul Universității din Oradea, prof. univ. dr. habil. Constantin Bungău, a avut temele „Preocupări pastorale față de sănătatea spirituală și trupească a bolnavilor în Biserica Ortodoxă” și „Sfinții Doctori fără de Arginți și lucrarea lor tămăduitoare. Aspecte istorice și perspective actuale”.
Marți, în cea de a doua sesiune a evenimentului, Părintele Alin Nica a susținut prezentarea „Aspecte ale terapiei duhovnicești în îngrijirea paliativă care susțin respectarea demnității persoanei umane”.
Definiția demnității umane
Preotul a amintit definiția demnității umane din perspectivă etimologică, juridică și teologică.
Cea din urmă „se fundamentează pe modul creației omului, pe faptul că omul se bucură de pronia lui Dumnezeu, pentru că are o demnitate specială – pe de o parte, pentru că are calitatea de chip al lui Dumnezeu, iar pe de altă parte, pentru că Fiul lui Dumnezeu S-a făcut om și pentru că a fost trimis Duhul Sfânt spre a-l sfinți pe om, în vederea pregătirii sale pentru Împărăția lui Dumnezeu”.
Coordonatorul preoților de caritate din Arhiepiscopia Bucureștilor a menționat două citate ale unor eticieni celebri care au combătut ideea sinuciderii asistate și a eutanasierii pacienților terminali.
Astfel, bioeticianul creștin ortodox H. Tristram Engelhardt Jr. spunea:
„Medicii să reflecteze asupra puterii lor și să nu se adapteze necritic la moralitatea seculară. Trebuie să înceapă a vorbi despre limitele vieții și despre inevitabilitatea suferinței și a morții”.
Iar Ivan Illich, preot catolic, teolog și filozof austriac, afirma:
„Când durerea este ucisă și moartea refuzată, când cultura -un sistem de valori și credințe- este înlocuită pur și simplu de un sistem de tehnici, umanitatea dispare”.
Îngrijirile paliative respectă cu adevărat demnitatea umană
„Din punct de vedere etimologic, cuvântul paliativ provine din latinescul pallium, care se traduce cu mască, acoperământ. Aceasta este de fapt și esența îngrijirilor paliative: mascarea efectelor bolii incurabile sau asigurarea unui acoperământ pentru cei bolnavi, atunci când medicina curativă nu mai poate oferi vindecare”, a continuat Părintele Alin Nica.
„Îngrijirea paliativă susține viața și consideră moartea ca un proces normal; aceasta nici nu grăbește, nici nu amână moartea. Îngrijirea paliativă își propune să mențină calitatea optimă a vieții până la momentul morții”, a subliniat clericul.
Coordonatorul preoților de caritate din Arhiepiscopia Bucureștilor a transmis în continuare că cele mai bune remedii pentru stările teribile prin care trece pacientul de îngrijiri paliative sunt credința, nădejdea, rugăciunea, altruismul, faptele bune, adaptarea, răbdarea, întristarea după Dumnezeu, calmul, liniștea.
Datoria preotului de caritate
Acestea se dobândesc prin primirea Sfintelor Taine ale Bisericii și rugăciune. „Cea mai des întâlnită formă de ajutor dată celui bolnav este rugăciunea la patul de suferință”, a spus Părintele Alin Nica. Aceasta reprezintă și „o datorie de căpătâi a preotului de caritate”.
În consecință, preotul de caritate are nevoie el însuși să se sprijine pe rugăciune personală.
În acest sens, coordonatorul preoților de caritate din Arhiepiscopia Bucureștilor l-a citat pe Arhim. Eusebiu Giannakis, slujitor timp de 35 de ani la Spitalul Hipocrat din Atena, care spunea:
„Să nu-ți neglijezi niciodată rugăciunea…Cea mai bună misiune este misiunea cu tine însuți. Cu aceasta să începi… Să nu te temi niciodată de osteneala pe care ți-o impune obligația ta de preot. Dumnezeu va găsi întotdeauna un mod prin care să te odihnească”.
Anul 2024 a fost declarat în Patriarhia Română drept Anul omagial al pastorației și îngrijirii bolnavilor și Anul comemorativ al tuturor Sfinților tămăduitori fără de arginți.
Sursa foto: Pr. Alin Nica